Oli aeg, mil sinu isa, minu isa või ükskõik kelle isa
soovis vaid head ja tasuvat tööd, et pere oleks kindlustatud,
et tal oleks positsioon ühiskonnas, ja sellest piisas,
aga tänapäeva inimene tahab olla isiksus,
otsida isikupära iseendast.
Oli kord üks väike maja.
Kust sa tulid?
David Robert Jones. Stansfield Road, Brixton.
Esimene asi, mille pähe õppisin, juhuks kui ära eksin,
sest läksin tihti omapead uitama.
Mul ei olnud kõige õnnelikum lapsepõlv,
vanemad olid emotsionaalselt külmad, meie peres eriti ei kallistatud,
ja ma olen seetõttu alati armastust igatsenud.
Kui inimeses on kübegi uudishimu,
on tal tung põgeneda ja minna ennast otsima.
Teismelisena muutsin alailma välimust, vahetasin rolle,
õppisin inimeseks olemist.
Bowie enda kommentaaride ning ta kolleegide ja sõprade abiga
jutustab see film seni pajatamata loo
David Bowiest kuulsuse otsinguil.
Ja lisalugude ajal teeme hästi kiired kostüümivahetused.
Kiiremad kui kunagi varem. - Kui ainult Mick garderoobi ei tiku.
1973. aastaks oli David Bowiest saanud superstaar.
Sellele eelnes 11 aastat tööd üheksa erineva bändiga.
Ma juba selgitasin Ronile. Kas ta rääkis sulle? - Jah.
"Ziggy Stardustiga saabus kauaoodatud läbimurre.
Kes sa enne rambivalgusse jõudmist olid?
Tundmatu tühisus, kes mõtles, et Jeesus küll, ma pean püünele saama?
Jeesuselt pole ma midagi palunud. See oli mu enda pealehakkamine.
14-aastaselt hakkasin mod'iks ja sealt hargnes kõik edasi.
Olen alati kandnud riideid, mis aitaks üksluisust vältida,
vaid kutsuvad esile reaktsiooni ja see omakorda aitab kirjutada.
London esindas teatud elustiili. Kujunes uus kultuuriline keel.
Tol ajal mõjus see vaimustavalt.
Kirjutasid sa toona laule? - Need polnud suuremad asjad.
Esitasime peamiselt teiste artistide lugusid, näiteks Little Richardi omi.
Aga võõra loomingu laulmine muutus tüütuks
ja otsustasin hakata ise kirjutama.
Toonases muusikamaailmas oli ta minu silmis tundmatu kuju.
Aga meil oli lauljat vaja. Mitmed käisid proovimas
ja nende seas oli ka David või Davie Jones, nagu ta end kutsus.
trummid, Lower Third
Tal oli muljet avaldav hääl, ehkki arvasin, et ta hakkab saksofoni mängima,
kitarr, Lower Third kuna tal oli alt kaelas.
Aga kui ta laulma hakkas, oli kohe selge, et teda otsisimegi.
Me võtsime ta bändi. Tema ei palganud meid, vaid meie teda.
Davidil oli see juba neljas bänd. Ta lootis, et nüüd lööb lõpuks läbi.
Davidil oli muidugi oma plaan.
Tol hetkel võis ta laulda bändis Davie Jones and The Lower Third,
aga järgmiseks võis tulla David Bowie ja mis tahes taustabänd.
Davidis oli külgi, mis jäid alati teiste eest varjatuks.
Ta oli ikka üks paras väänik, muud ei oska ta kohta öelda.
1965. aasta 17. septembril sai David Jonesist David Bowie.
Ta oli 18-aastane.
Ma olen alati väga edev olnud.
Londonis jäi silma, et kõik mod'id kannavad meiki, lauvärvi.
See tundus omapärane ja samas väga kena.
Meie bändibussiks oli kiirabiauto.
Me elasime selles ja sõitsime sellega esinemistele.
Arutasime, kuidas teistest eristuda.
David pakkus välja, et me võiksime end meikida.
Jäin mõttesse. Ma ise arvasin, et ta peab silmas klouni grimmi.
Graham oli roolis ja ma mainisin talle Davidi ideed meikimisest.
Graham vaatas üle õla ja käratas: "Sittagi!
Aastaid hiljem olin silmitsi sama probleemiga.
Ma ei öelnudki Spidersi poistele, et nad peaks meiki kasutama.
Tegin näiteks märkuse: "Sa olid täna kuidagi näost roheline.
"Grimmiga oleks sul laval loomulikum jume.
Aga kui nad lõpuks ära tabasid,
et ebamaine välimus tõmbab tüdrukuid ligi, olid nad kohe nõus.
Davidil oli väga eklektiline maitse, ta pakkus kogu aeg uusi asju välja.
Tõmbame publikul vaiba alt ja vaatame, mis saab.
Laval mängisime peamiselt Davidi lugusid, sekka Kinksi või Who hitte,
aga ka näiteks "Chim Chim Chereed "Mary Poppinsist.
Ja mina imestasin, miks me selliseid lugusid teeme.
Kui nüüd meenutada, siis tegime seda lihtsalt pulli pärast,
tundus selline lahe vimka. Noorele inimesele teebki kõik nalja.
Tervist, popihuvilised. Algab saade "Pick of the Pops.
David sebis meile prooviesinemise BBC-s.
See oli midagi enneolematult suurt. Ikkagi BBC!
Mängisime BBC-s kolm lugu,
"Out Of Sight, "Chim Chim Cheree,
ja Davidi loo "Baby That's A Promise.
Tegime oma sutsu ära ja jäime nende otsust ootama.
Ma olen kahtleval seisukohal. Mida muusikaosakond arvab?
Minu arust labane vigurdamine.
Nad ütlesid, et meie helikeel on omapärane, eriti Poppinsi loos.
"Nende tõlgendus"Chim Chim Chereest tapab loo sootuks.
"Tavaline biitbänd, kummaline lugude valik,
amatöörlik vokalist, kes laulab valesid noote ja üldse mustalt. Jah.
"Midagi head pole öelda.
"Ma ei usu, et sellest bändist isegi harjutamisega asja saab.
"Laulja on kokni poiss, aga ei paista millegagi silma.
Ilmselgelt oli BBC-l vaja mõnda silmapaistvat koknit.
"Nende esinemises pole midagi meelelahutuslikku.
Lääge tühisus. Taustalauljal pole isikupära.
Kus kõik need inimesed nüüdseks on?
Kõik ütlevad "ei. Meile kühveldati muld peale.
Olime läbi põrunud, aga Tony Hatch pakkus meile plaadilepingut.
See tundus täiesti imepärane.
Olin kirjutanud ja produtseerinud loo "Downtown Petula Clarke'ile,
produtsent, PYE Records
samuti Sandy Shaw' esimese hiti.
Kui keegi helistas ja rääkis uuest andekast artistist,
kes kirjutab ise oma lugusid, oli mul väga hea meel.
David kirjutas laulu "Can't Help Thinking About Me.
Harjutasime selgeks, mängisime Marquees
ja seejärel salvestasime stuudios koos Tony Hatchiga.
"Can't Help Thinking About Me ilmus 1966. aasta jaanuaris.
Nägin kohe, et sellel on hiti vorm. Hea ülesehitus, meeldejääv refrään.
Ma ei tea, kust te selle asjanduse leidsite,
aga kui kellelgi küsimusi tekkis, siis tegelikult peaks see klaver olema.
"Can't Help Thinking About Me sündis sellest,
et üritasin lühijutte kirjutada. Kodust lahkumine ja need teemad.
Kuueaastasena kolis Bowie Londoni eeslinna Bromleysse.
Ma ei osanud eriti Ameerikaga suhestuda,
seepärast kirjutasingi pigem Bromleyst ja Beckenhamist.
Ja pajatasin kogu loo algusest lõpuni.
Ta oli isevärki laps.
lapsepõlvesõber ja muusik
Ilmselgelt andekas. Juba kaheksa-aastasena.
Ta oli mõtleja.
Teistest lastest erines ta oma huvide poolest.
lapsepõlvesõber ja kunstnik
Ta oli arengus kõvasti ees,
nii lugemise kui muusika ja muude huvide osas.
Osad laulukirjutajad on pelgalt kommentaatorid,
aga Bowie oli jutuvestja.
Ta tuhnis oma kogemustepagasis ja otsis teemasid, millest kirjutada.
See oli midagi uut.
Singel põrus ja Bowie koostöö Lower Thirdiga sai läbi.
See on Londoni kõige popim teismeliste klubi Marquee.
1966. aasta veebruariks oli Bowie uue bändi kokku pannud - The Buzz.
Tema järgmine singel oli "Do Anything You Say.
David tahtis, et The Buzz oleks laval tema taustabänd.
kitarr, The Buzz
Ta tahtis just nimelt taustabändi,
milles tema oleks lauljana täiesti eraldiseisev isiksus.
Teie ette astub noor Briti poiss,
kellest saab kindlasti üks meelelahutusmaailma suuri tähti.
Marquees on ta juba publiku lemmik ja tema nimi on David Bowie.
Sul on taustabänd The Buzz. Oled sa alati nendega koos töötanud?
David Bowiena küll. - Miks sa seda rõhutad?
Sest varem olin ma keegi teine.
See on su teine singel, Kirjutasid selle loo ise?
Jah, kirjutan enamiku meie lugudest, singli mõlemad pooled.
Inimesed vist ei teadvusta, kui oluline Marquee klubina oli.
muusik ja sõbratar
Minu silmis oli see kõige popim koht
ja ma ei käinud seal spetsiaalselt teda vaatamas,
vaid tahtsin toonaseid põhibände näha.
Istusin saalis, vaatasin Yardbirdsi ja The Who'd, suu ammuli.
"Do Anything You Say kukkus läbi.
Pärast kolme Tony Hatchiga salvestatud singlit ütles plaadileibel lepingu üles.
Juhtkond otsustas, et pole oluline, mis plaanid mul Davidiga on,
neil polnud enam usku.
Ta laulud polnud piisavalt head, et haarata laiemaid masse.
Neis polnud veel hilisemat Bowie maagiat.
David polnud nii edukas kui teised tolle aja artistid,
sest ta oli neist oluliselt noorem. Ta oli peaaegu rongist maha jäänud.
Aga juba noorena oli ta hakkamist täis ja minu vastu alati abivalmis.
Tema seltsis oli tunne, et olen ka muusik ja tema kolleeg.
Armastust selles suhtes ei olnud, ja jumal tänatud, et nii läks,
sest kui sa Bowiesse armud, võid terve mõistusega hüvasti jätta.
Sest ta armastas iseennast. Äärmuslikult ja alati.
Ja mulle see sobis.
Kord küsis David, kas ma tahan ta vanematega tutvuda.
Ma olin päri ja me sõitsime rongiga Bromleysse.
Sa oled seal justkui kahe maailma vahel.
Maal kasvanud inimeste äärmuslikud väärtushinnangud
põrkuvad linnaliku atmosfääriga.
Eeslinnas jäetakse sulle mulje,
et kultuuriliselt ei kuulu miski sinule ja sa oled justkui kõrbes.
David elas Sundridge Parkis, miili jagu Bromley keskusest eemal.
See oli vaikne kant, kus ei toimunud suurt midagi.
Nurgabaar ja paar poekest.
John ja Peggy Jones, Bowie vanemad
Kui ma ta vanematekoju jõudsin, vaatasid nad vaikselt telekat.
Mulle pakuti tuunikalavõileibu ja sellele järgnes vaikus.
Mina võin lobiseda kellega tahes ja see oli mu jaoks raske.
Täiesti hingetu.
Hiljem ütles David, et teeb kõik selleks, et sealt minema saada,
sest ta ei taha niimoodi elada.
Kui inimeses on kübegi uudishimu,
on tal tung põgeneda ja minna ennast otsima,
leida elus oma tee.
Ilmetus keskkonnas kasvamine ajab meeleheitele ja mõjub kurnavalt.
London tõmbas meid kui magnet. Me tahtsime sinna kuuluda.
Ilmselt seetõttu David oma varases loomingus sellest palju kirjutaski.
Ta tahtis kirjutada laule samasugusest vaatevinklist
nagu näiteks Ray Davies, Londoni poiss.
Justkui ta oleks seal sirgunud.
"London Boys ilmus singli B-poolena 1966. aastal.
2000. aastal salvestas Bowie loost "London Boys uue versiooni
ametlikult ilmumata albumi "Toy jaoks.
Mark Plati, "Toy produtsent
Rabav oli see, et paljud neist lugudest olid väga head,
aga avalikkus ei teadnud neist veel midagi.
Ta polnud tol ajal veel see David Bowie, keda me teame.
Ja tõik, et ta oma ammused lood uuesti ette võttis,
oli tema puhul täiesti tüüpiline.
Neis varajastes lugudes on Bowie ikkagi selgelt tajutav.
Ta alles kumab pinna alt, aga on kindlasti juba olemas.
Earl Slick, Gail Ann Dorsey ja Mark Plati, "Toy salvestusel osalenud muusikud
See pole küll tüüpiline 60. aastate poplaul.
Ükski neist ei olnud. "London Boys on hea näide sellest,
kuidas Bowie kasutas oma loomupärast aktsenti,
et sisu edasi anda. Sest kui sa teed loo Londoni poistest,
oled ise Londonist pärit ja lugu räägib Londoni noormehest,
siis aktsent aitab loo mõttele pihta saada.
Mulle tundub, et ta isegi rõhutab seda. See on peaaegu nagu teater.
Mis tahes teemal ta kirjutas,
alati kehastus ta vokaalselt selleks tegelaseks,
mis juba iseenesest aitab lugu jutustada.
Ja ta tegi seda geniaalselt.
Suur osa sellest, mida teismeline või noor inimene kirjutab,
tuleneb oma ainulaadsuse tajumisest.
Ka väljaspool rokkmuusikat on mässumeelsus alati olemas olnud,
kihk mitte alluda peavoolu türanniale.
Ma olen mõjutustele avatud, nii uutele kui vanadele ideedele.
Ma ei taha midagi blokeerida.
Olin üks esimesi Briti noori, kellel oli Velvet Undergroundi album.
Tean seda faktina, sest keegi tõi mulle nende demo enne seda,
kui see isegi USA-s välja tuli.
Underground oli mu silmis kõige hämmastavama saundiga bänd,
segu rokist ja avangardist ja see kombinatsioon oli jõhker.
Ma ei usu, et Davidil eneseusku nappis.
Ilmselt teadis ta kogu aeg, et suudab kergelt kohaneda.
Küsimus oli pigem selles, kuidas leida õige tee
ja teha muusikat, millega kõige kaugemale jõuab.
Teadagi läks tal sellega omajagu aega,
algul Lower Thirdiga, siis Buzzi ja muude bändidega.
1967. aasta algul liitus Bowie korraks veel ühe ansambliga -
The Riot Squad.
David tahtis alati edasi liikuda ja erinevate stiilidega katsetada.
Meie otsisime paindlikku lauljat,
aga David tegi meile kohe selgeks,
et ta üritab muusikaliselt midagi otsingulisemat teha.
Ta rääkis juba tol ajal Velvet Undergroundist.
Ta teadis, mida tahtis, ja püüdis seda meiega saavutada.
Sisuliselt tahtis ta teatud lisanüanssidega taustabändi
ja selleks me talle sobisimegi.
Hakkasime nägusid värvima, meie välimus oli üha pöörasem.
Näiteks võis ta minult küsida, kas ta tohib mu näole lille maalida.
Ma ütlesin, et tehku mu näoga mida tahes.
"Little Toy Soldier, The Riot Squadi demo
Velvet Underground esindas mu jaoks
eksistentsialistliku Ameerika metsikumat külge,
Ameerika kultuuri varjatud poolt.
Mulle tundus, et seda kõike oleks ka Inglismaale vaja,
aga läbi Briti filtri moondus see muidugi vodevilli sarnaseks.
"Toy Soldier oli pentsik lugu sellest,
kuidas koolitüdruk koju tuleb, läheb magamistuppa,
keerab mängusõduri üles ja too hakkab teda piitsutama.
Ja õhtuti heitis väike Sadie riided seljast,
keeras üles oma mängusõduri, kes tõstis piitsa ja ütles:
"Põlvili, väike Sadie!
Ta ei häbenenud seda, et vahel ideid varastas.
Tal polnud midagi selle vastu, et kellegi teise lugu ümber teha,
mis iganes moel. See käis ka sõnade kohta.
Maitse piitsa, ei arm tule kergelt. Maitse piitsa, ma ihkan su verd.
Ja me etendasime seda ka laval, visuaalselt.
Minu arust piitsutati rätsepa mannekeeni.
See kõik oli täiesti totter ja kummaline.
Mulle meeldis seda lugu mängida, kuna sellega kaasnes etendus.
Vaevalt inimesed üldse sõnu kuulasid,
nad märkasid ainult piitsutamist.
Tol ajal ei antud laval kuigi tihti inimestele piitsa.
Ühel päeval Sadie muudkui kruttis ja kruttis,
kuni mängusõduri vedru katkes
ja sõdur peksis ta surnuks.
Tal oli palju häid ideid.
Aga David oli meiega ainult kaheksa nädalat. 25 kontserti.
Ilmselt tundis ta, et on end meiega ammendanud,
ja tahtis midagi veel teatraalsemat teha.
Otsisingi mitmekülgset meelelahutust pakkuvat artisti.
Bowie mänedžer 1967-1970
Ja mulle tundus, et Davidi näol me sellise ka leidsime.
Kui me ükskord leibeli Deram ülemuse jutule läksime, ütles too,
et see on parim asi, mida talle pärast Tony Newleyt on pakutud.
näitleja, laulja, laulukirjutaja, meelelahutaja
Ta oli naljakas ja sümpaatne kokni poiss.
Ja sel moel oleks Davidist üksnes uus Anthony Newley saanud.
Ma pole end kunagi eriti heaks lauljaks pidanud
ja pigem üritasin jäljendada endale meeldivate artistide hääli,
kui olin umbes 15-aastane.
Niimoodi ma hakkasingi laulma nagu Anthony Newley
ja kirjutasin imelikke tema laadis lugusid.
Ise mõtlesin, et nüüd olen oma tee leidnud.
"Rubber Band oli Bowie esimene Derami alt ilmunud singel.
Järjekordne põrumine.
Tal olid napakad lood,
aga meid häiris see, et ta kõlas nagu Anthony Newley.
Lõpuks hakkasime märkusi tegema.
David ütles, et ta ei oskagi teistmoodi laulda, kuigi teadsime, et ta oskab,
aga ta oli sellesse nii klammerdunud, et kui ta suu lahti tegi,
tuli sealt alati Anthony Newley hääl välja, justkui see ei alluks tema kontrollile.
Bowie teine Derami singel oli "The Laughing Gnome.
kitarr, 1974-2001
Väga lihtne käik.
Anthony Newley oli üks tema suurimaid mõjutajaid.
Mina isegi ei märganud seda, aga mu naine Robyn sai küll aru.
Kui David kord laulis, vaatas Robyn mulle otsa
ja küsis, et kas ta tegi meile Anthony Newleyt. Tegi küll.
"The Laughing Gnome seostub mul alati Gus Dudgeoniga,
kes vigurdas oma prillidega, kui ma seda sisse laulsin.
Sest meil oli vastav tehnika.
Juhuslik lõik stuudios toimuvast
Ta nõudis härjapõlvlaste hääli, ma näitasin, et see on võimalik.
Seepeale oli tal selge, et nüüd tulebki ära teha.
Panime lindi poole kiirusega käima ja lauldi moonutamata.
produtsent
Salvestasime päris palju materjali, see asi läks üsna tobedaks ja ropuks.
Lauldi nilbusi, mida ei sobi mainidagi,
aga vähemalt oli kõigil lõbus.
David on ka väga nutikas. Lihtsus on ta loomingus oluline.
Ta armastas Velvet Undergroundi
ja Lou Reedi, kelle "Waiting For the Man on ju imelihtne.
See rütmiliselt rammiv kitarr...
Täpselt sama!
Ainult kaks duuri. "Fame'is on kolm.
Hämmastav lihtsus. Ja see oli ajakohane.
Aga Velvet Underground oli lisaks ka lahe,
"The Laughing Gnome'is pole midagi lahedat.
"The Laughing Gnome oli Bowie kaheksas singel.
Ka see lugu ei teinud edetabelites ilma.
Kõik ta tegemised kukkusid läbi.
Ka "The Laughing Gnome, mida ta jälestas,
ei pakkunud talle rahuldust.
Ma ei tea, kuidas ta suutis sellest üle olla,
aga kindel on see, et kui sa midagi ikka väga tahad,
aga see ei juhtu, siis pusid edasi ja tahad seda üha rohkem.
Decca stuudio, London 1937-1980
1967. aasta alguses lõpetas Bowie oma debüütalbumit
koos produtsent Mike Vernoniga.
Taevas halasta, 54 aastat ajalugu vaatab siit vastu.
Bowie oli noor ja tahtis endast märki maha jätta.
Ta oli üsna ülbe kukk, selles pole kahtlustki.
Aga temaga oli väga lõbus koos töötada.
Me olime alatasa naerust kõveras.
Juhuslik lõik stuudios toimuvast
Davidiga oli lihtne läbi saada, ainult ta laulud olid pöörased.
Need olid täiesti imelikud ja sõgedad lood.
On hulk väga häid laule, kus on tunnet ja jutustatakse lugu.
Ja see oli kahtlemata üks Bowie tugevaid külgi.
"Love You Till Tuesday albumilt "David Bowie
Kõik ta lood olid kirjutatud erinevast perspektiivist.
Mõni laul oli justkui lapse kirjutatud.
Ma ei teadnud tol ajal ühtki teist lugu,
mida jutustatakse lapse vaatevinklist. See oli erakordne.
BOWIE MAJA
"There Is A Happy Land albumilt "David Bowie
Armas taevas, ma pole 60 aastat siin käinud.
Bowie nõbu ja kirjanik
Ja ma ei tulnud kunagi eesuksest sisse, alati kõrvaltänava kaudu.
Davidil oli kombeks selle aknalaua peal esineda,
hüüdis "ta-daa ja mängis oma Lillepoti Mehi,
kargas ringi, lillepott peas.
Tema isa lausa poputas teda,
aga ema ei liitunud kunagi mängudega,
vaatas kõrvalt, aga suurema innuta.
Ei hüüdnud kunagi, et küll on tore.
Tihti lausa ütles, et me nõretame ülearu.
"Inchworm, Danny Kaye. See toob lapsepõlve meelde.
Väga armas laul filmist "Hans Christian Andersen.
See kõlas nii isiklikult
ja jäi mulje, et inimene, kes seda laulab, on haiget saanud.
See läks mulle hinge ja ilmselt mõjutas ka seda,
kuidas ma ise kirjutasin. Minagi olen haiget saanud.
Ja kirjanik saab valust rääkides leevendust.
Ma usun, et olen ka mõned korrad nii teinud.
Davidi ema oli hästi vaikne. Ta ei rääkinud palju.
Ma ei olnud kindel, kas ma talle meeldin,
sest vahel tundus, et ei meeldi,
sest ta oli nii sõnakehv.
Ma ei näinud kordagi, et ta naeraks või naerataks,
vähemalt mitte mulle.
Ja kui ta suri, kirjutasin Davidile, et tunnen kaasa ja nii edasi,
mainisin, et minusse ta ema vist eriti ei kiindunud.
David kirjutas vastu: "Paraku ei kiindunud ta ka minusse.
"Come And Buy My Toys albumilt "David Bowie
David üritas kogu elu ema heakskiitu pälvida.
Ma usun, et noorena mõjusid vanemate abieluprobleemid rängalt.
Mingeid õrnusi nad üksteisele ei öelnud.
John armastas Peggyt väga,
aga Peggy ütles talle otse välja, et see on mugavusabielu.
Nende vahel oli lõhe ja David pidi ettevaatlik olema,
sest Peggy sai pahaseks, kui isa teda liiga palju kiitis.
Davidi elus oligi ehk kõige olulisem tahk see,
et ta pingutas kogu aeg Peggy armastuse nimel.
David üritas kogu elu ema heakskiitu pälvida.
Selliste lühijuttude kirjutamine mõjus tol ajal värskelt.
Ma olin sellega igati rahul, kuidas asjad sujusid,
kuigi ma polnud veel enda häält ega esitusviisi leidnud.
Album "David Bowie ilmus 1967. aasta 1. juunil.
Ametlikesse albumite edetabelitesse see ei pääsenud.
Paraku tuli samal ajal välja The Beatlesi "Sergeant Pepper,
päris vägev konkurent. Bowiel polnud lootustki
ja seetõttu põrus see plaat tol hetkel totaalselt.
Seda ei ostetud üldse.
See oli imeilus. Kuulsin esimest korda Davidit.
Mulle meeldisid kõik lood, mõned küll rohkem kui teised.
tantsija, koreograaf ja kallim
Seal oli üks lugu, "When I Live My Dream.
Sellest sai minu jaoks kõik alguse ja siis ma temasse armusingi.
Lindsay Kemp, filmitud 1970. aastal
Lindsay kasutas seda Derami alt ilmunud plaati oma etenduses,
mõned lood mängisid pantomiimi taustaks.
David kuulis sellest ja läks Lindsay etendust vaatama.
Eesriie avanes ja esireas istus väga kena mees,
kes osutus David Bowieks.
Ta tuli pärast etendust lava taha, tõmbas kardina eest
ja seisis seal nagu peaingel Gabriel imelises valguses...
"When I Live My Dream albumilt "David Bowie
Ta oli elegantne ja tark ja ilus, aga ta oli ka vaimukas.
Ilu ja huumor on kaks omadust, mis mind kõige rohkem paeluvad.
Inimesel peavad need mõlemad olema,
et ma temast ühe nädalavahetusega ei tüdineks.
Pakkusin talle, et saame kokku,
ma tahaks ta etenduse jaoks muusikat kirjutada.
Ta ütles, et ei saa mulle tasuda, sest ta ei teeninud midagi.
Mina ütlesin, et pole lugu, ma tahangi pantomiimi õppida.
Nii et tema õpetab ja mina kirjutan vastutasuks muusikat.
Esietendus oli Oxford Playhouse'is, saime nominaalse tasu,
sealt siirdusime West Endi, ehkki West 11, Notting Hilli,
mis polnud tol ajal nii moekas kui praegu.
Mängisime pisikeses Mercury teatris, Briti balleti kodus.
Seal oli vist 120 istet, nii et me ei teeninud suurt midagi.
Mis siin ikka öelda. Mitte keegi ei tulnud vaatama.
Loomingulises plaanis oli mul kõik üsna sassis,
tegelesin nii paljude asjadega, laval ja mujal,
ja ma polnud enam kindel, kas ma olen miim, laulukirjutaja või laulja
ja miks ma üldse selle kõigega tegelen?
Ja siis sain aru, et tahtsin lihtsalt tuntuks saada.
Ma olen alati olnud uudishimulik ja innukas.
Pidin sellega leppima, et mul on kehv keskendumisvõime,
ma hüppasin kiirelt ühelt tegevuselt teisele ja siis tüdinesin taas.
Aga kuidagi ma teadsin, et tegelen millegi olulisega
ja sidusin elemente, mis ei peaks tegelikult kokku sobima.
1968. aasta jaanuaris tutvus Bowie baleriiniga.
Ta nimi on Hermione Farthingale ja ma jumaldasin teda.
Ta oli mu elu esimene armastus. Ja ta oli baleriin.
baleriin ja sõbratar
Me armusime. Selleks kulus vast viis minutit.
Ta oli nii poisilik, nägi naeruväärselt noor välja,
nagu kaheksa-aastane.
Kui me esimest korda kohtama läksime, siis see natuke isegi häiris mind.
Pidin endale meelde tuletama, et tegelikult on ta 21-aastane.
Hermione oli Davidist oluliselt peenem.
Aga ta oli väga tore ja nad näisid teineteise peegelpiltidena,
nii et nad klappisid väga hästi.
Meil polnud tavapärane elu. Kumbki ei käinud üheksast viieni tööl.
Aga see polnud ka mingi rokkari elu.
Vahel klaasike valget veini. Isegi kanep ei mõjunud Davidile hästi.
1968. aastal elasid David ja Hermione Kensingtonis, Londonis.
David oli laitmatu Inglise härrasmees.
Kui nad Mionega sööma hakkasid,
tõstis David alati raadiohääl ja sõber tooli eest ja sättis siis paika.
Ta oli väga viisakas, sõbralik. Imetoredad inimesed.
Tol ajal polnud David tööalaselt üldse eluga rahul.
Kogu see aasta läks üle kivide ja kändude.
Oli otsatuna näiv periood, mil ma küürisin inimeste kööke.
Olin iga tööotsaga nõus, et pisutki raha teenida.
Aga töö ei tohtinud takistada mul minemast prooviesinemisele
mis tahes ajal kui vaja.
Augustis sai ta äkitselt aru, et tahab segameedia etenduse teha.
Ma olin segameedia trios.
Üks meist oskas tantsida, teine laulda, kolmas luges luuletusi.
Me panime selle kõik kokku ja andsime põrandaaluseid etendusi.
Selle trio nimi oli Feathers, tüdruk oli Hermione, Hutch mängis kitarri.
Tegime Davidiga vahel sünge ja sügava loo,
aga kontserdil saab meeleolu muuta ka särtsaka kidrarifiga.
"Ching A Ling oli hea lugu ja omal moel tavatu.
"Ching A Ling sündis tänu Davidi 12-keelsele kitarrile,
tema "reisiklaverile, millega ta kogu aeg lugusid tegi.
Kuni ta selle pilliga lõi, tulid ka teatud tüüpi
produtsent ja sõber
Rokiriffe ei annagi 12-keelsega mängida. Võimatu.
Ta proovis üht asja, siis teist. Kui välja ei tulnud,
siis polnud sellest midagi. Ta võttis lihtsalt järgmise asja ette.
Ta polnud kunagi eksinud. Aga ta ei olnud veel ka end leidnud.
Me tegime pantomiimi ja ma ladusin kõik välja,
eelkõige selleks, et publiku tähelepanu hoida.
Mäletan sellest etendusest vaid seda, mida pildistasin.
See oli nagu pantomiimiharjutus, aga pisut ka pealekauba.
Mind see eriti ei liigutanud. Küll aga mees ise.
Ma ei teinud Davidist värvifotosid, sest see tundus raiskamisena.
Värvifilm oli palju kallim.
Oli ilmselge, et suurt staari temast ei saa,
nii et milleks temast oma arhiivi jaoks värvifotosid teha?
David kutsus mind Feathersi esinemist vaatama.
Vaatasin kord koduteel kaltsuka aknast sisse ja seal see oligi.
Neil oli üks lugu "The Mask.
Küllap oli David kusagil Marcel Marceaud näinud,
aga ta ei olnud Marcel Marceau.
Kohutav! Piinlik oli vaadata.
Ja paljud kiitsid alati takka, et küll ta on andekas miim.
Ei olnud. See oli täielik pask.
Kas kriitika või ründavad sõnavõtud teevad haiget?
Jah, kõik teeb mulle haiget. Ma olen väga tundlik.
Aga kui ma ise end sellisesse positsiooni paigutan,
siis kriitikata ei pääse.
Feathers ei pidanudki kaua vastu pidama.
Ta ei öelnud kunagi, et saame kolmekesi kuulsaks.
See oli lihtsalt järjekordne trepiaste.
Samas olin ise hakanud mõtlema, et kas ma jään kogu eluks Davidiga kokku,
ja mulle tundus, et pigem mitte. Ma uskusin, et ta jõuab kuhugi välja,
aga tundsin, et mina seda teekonda temaga kaasa ei tee.
1968. aasta detsembris sai Hermione rolli filmis "Norra laul.
See oli suur stuudio MGM film, tantsijaid oli vaja seitsmeks kuuks
ja ükski terve mõistusega inimene ei ütleks sellest ära.
Ma otsustasin, et seda ma tahangi teha.
Sain aru, et ma pean seda tegema. Pean lahkuma. Lõpu tegema.
Issand, see murdis mu südame.
Ta tegi mingit palagani Norras, milles olid mõned balletinumbrid,
talle pakuti selles rolli.
Ma ei saanud pikka aega sellest üle. Olin täiesti murtud.
Ta oli haavatav ja kartis, et ta hüljatakse.
Ta ei julgenud ennast avada.
See oli Davidi jaoks hirmutav,
kuidas erinevad pereliikmed tulevad ja lähevad.
Mul on nõbu, kes on mulle väga kallis.
Teda anti perest perre ja mõnda aega elas ta meie juures.
Kristina, Davidi isa ja David
Mu emal oli lapsi, kellest ma midagi ei teadnud
ja kes anti teise perekonda. Nii tekkis tunne,
et kõik pereliikmed on pidevalt ühest etapist teise liikumas.
Ma sain aru, et elu muutlikkus on tõsiasi, millega tuleb leppida.
Üks põhjus, miks ta nii hea laps oli,
võiski olla kartus, et ka tema antakse ära.
Selle looga suhestusin rohkem kui ühegi oma varasema looga.
See puudutas mu enda hirme ja ebakindlust,
sotsiaalses ja emotsionaalses plaanis.
Eraldatuse tunne, mis oli mind lapsest peale painanud,
hakkas loomingus välja joonistuma.
Sama isolatsioon, mida on tajuda "Kosmoseodüsseias,
paistis selgelt välja, kui ma "Space Oddity kirjutasin,
sest esimest korda sain aru, kuidas kõigist eraldatuna kirjutada.
Taipasin, et mina olengi major Tom, üksi enda avakosmoses
ja keegi ei suuda mõista, mis tunne mul on,
kui hõljun nabanööri pidi oma laeva küljes.
"Space Oddity, väljaandmata varajane demo
Teist häält laulab Hutch
David kirjutas selle kahele häälele. "Ground Control and Major.
David laulis põhimeloodiat
ja ma pidin sellega võimalikult lihtsalt harmoneeruma.
Vähe sellest. Ma pidin ka plaadil juhtimiskeskuse osa laulma.
Aga ma läksin ära, töötasin Scarborough's joonestajana.
"Space Oddity demo mulle eriti ei meeldinud.
Andsin selle Gus Dudgeonile, kellele David väga meeldis.
Ma ütlesin Tonyle, et ta on peast segi. Kindel, et ei taha seda lugu teha?
Ei taha jah, sest mina kibelen seda tege
Tehku mina see lugu B-poole jaoks ja tema hoolitseb ülejäänud plaadi eest.
Kui Gus oleks veel elus, peaks tema selles lõigus rääkima.
Tulemus, millega David ja Gus hakkama said, oli muljet avaldav.
Draama ongi see, mis selle loo mõjuvaks teeb.
Esimene asi, mida kuuled, on kurjakuulutav 12-keelne kitarr,
mis ujub vaikusest sisse.
See kõik on väga dramaatiline. Tegu pole tavalise poplauluga.
Aga see ei karju näkku, ei lajata vastu pead.
Ainult draama, mis imeb su endasse. See on tal väga nutikas taktika.
David kasutas uut revolutsioonilist instrumenti,
võimsat tillukest stülofoni, mis lisab ulmelist atmosfääri.
Kõlab ju dramaatiliselt? "Start.
Ja teine pill, mida küll Beatles varemgi kasutas, oli mellotron.
Davidil oli seda vaja, sest ta nõudis,
et keelpillid kõlaks mitte nagu keel
vaid nagu keelpillid. Ma sain kohe aru, mida ta mõtleb.
Mellotron mängib lintidele salvestatud keelpille.
Selle pilliga on üks probleem.
Lint kestab kaheksa sekundit, siis jääb vait,
kuigi vahel on vaja akordi märksa kauem hoida,
aga kui aeg saab täis, juhtub niimoodi,
mistõttu ma ausalt öeldes vihkasin seda pagana jurakat.
Keerasime kõvasti kaja peale, kuni David saundiga rahule jäi.
Panin selle nõksu temalt pihta ja olen seda Yesi plaatidel kasutanud.
1969. aasta juulis ilmus "Space Oddity.
Sellest sai Bowie esimene hitt, mis tõusis ÜK tabelites viiendaks.
David, see singel, millega sa Briti tabeleid vallutad,
on vist kahtlemata siiani sinu kõige edukam lugu.
See on mu ainus edukas lugu.
Kui "Space Oddity hitiks sai, hakkas ta muutuma
ja end staariks pidama.
Nüüdseks inimesed teadsid, kes on David Bowie.
Ta on ju see major Tomi kutt.
Lõpuks oli teda märgatud ja seda nautis ta täiel rinnal.
1970. aasta mais sai Bowie esimese tähtsa auhinna.
Aga talle öeldi, et ta ei kirjuta enam kunagi sellist lugu.
Ja ta ei kirjutanudki. Küll aga mõtles välja midagi,
millest keegi polnud isegi und näinud.
Ta oli esimene rokkstaar, kes kehastus ümber kellekski teiseks.
Temast sai Ziggy Stardust ja see oli geniaalne idee.
Omavahel ütlesid mulle kõik, et hittsinglit on vaja.
Lubasin kirjutada viksi hääldusega lauldud singli,
aga oma stiilis ja mis põhineks umbkaudu "Space Oddityl.
Siis rahvas ütleks, et seda me Bowielt ootasimegi,
see on ju järg "Space Oddityle.
Nii sündis "Starman. Kirjutasin selle 15 minutiga.
Kasutasin kõiki klišeefraase,
mis seostusid tähemeeste ja kosmoselaevadega.
"Las lapsed tantsivad ja nii edasi. Kärpisin kolme minuti peale
ja kirjutasin nunnu meloodia.
Kas sulle meeldib rokkstaar olla?
See on fantastiline. Kange kihk on juba kirjutada.
Ma pole kunagi arvanud, et iseendana läbi löön.
Nii otsustasingi, et minust saab maailma esimene David Bowie.
Kui me Tridenti stuudios "Space Oddityt salvestasime,
patseeris David ringi nagu oleks suur staar.
Kui ta näiteks kõrtsi astus, paistis küll, et temast saab staar,
aga mitte tema toonase muusika või mängutehnika põhjal.
trummid, "Space Oddity
Ta meenutas pigem folklauljat, mitte rokkjumalust, kelleks ta sai.
Aga David oli sügava põhjaga.
Ta ei olnud avameelne, ei kurtnud kunagi,
et muretseb ühe või teise asja pärast. Ta purjetas kõigest läbi.
Albumil "Space Oddity kirjutab Bowie ka suhetest Hermionega.
Ma kirjutasin laulu "Kiri Hermionele. Mõtlesin, et näitan talle!
Kirjutan sellest kogu maailmale, et ta näeks, millise haava ta mulle lõi.
Seda lugu tunnetas ta kogu hingega. See on hetk, mil ta on haavatav.
Tegime ainult paar duublit, polnud põhjust rohkem salvestada,
et midagi etemat loota, sest juba ta esimene katse läks hinge.
Kas ma nutsin? Tõenäoliselt.
Igatsesin ta järele kohutavalt. Eks me mõlemad.
Sõpradena. Lisaks kõigele muule.
Sellest tundsime kõige rohkem puudust.
Kuigi "Space Oddity sai hitiks,
ei olnud album kuigi edukas.
Iga kord, kui tekkis tunne, et läbimurre on käes,
ei maitsenud see kuigi magusalt.
Näis, et just 1970. aastal hakkas kogu elu paika loksuma.
1970. aastal elas Bowie oma uue tüdruku
Angela "Angie Barnettiga.
Elasin tohutus uusgooti hoones Beckenhamis,
Haddon Hallis, millel oli eriti uhke fuajee.
Ja bänd, mille olime kokku pannud, ja Visconti ja Angela,
me kõik kasutasime seda ühiselt. See oli nagu kommuun.
Kui ma Angiega tutvusin, oli ta tõeline vaba hing.
Väga sõnakas, uskumatult julge.
Ta võis igaühe juurde marssida ja tolle paika panna
või midagi hankida. Angie tõmbas asjad käima.
1970. aasta veebruaris kutsus Bowie Mick Ronsoni Haddon Halli.
Mick oli Hullist pärit, tõsine ja asine.
Aga kui ma teda esimest mängimas kuulsin, mõtlesin,
et see ongi minu Jeff Beck. Fantastiline kitarrist!
Ja kuidagi luisates suutsin ta enda bändi meelitada.
David oleks pidanud ütlema, et see on mu Mick Ronson,
sest Mick oli ka ise väljapaistev.
Ta võis mängida nagu Beck, aga oli siiski teist masti kitarrist.
Ta mängis ka viiulit ja klaverit ja õppis klassikalist muusikat.
Ta omandas võtteid, mida teised kitarristid ei osanud.
Mu uus bänd on Hype. Tony Visconti bassil,
Mick Ronson kitarril ja John Cambridge trummidel,
ma ise mängin rütmikitarri ja klahvpille.
Üks meie esimesi kontserte oli 1970. aasta veebruaris,
mängisime Hype'iga Roundhouse'is.
See oli vist mu esimene kostümeeritud bänd.
Meie tüdrukud ja naised meisterdasid meile
täiesti jaburat koomiksi kangelase laadis kostüümid.
Kostüümidega kontsert Roundhouse'is oli Angie idee.
Tema ütles, et peaksime kostüüme kandma. trummid, Hype
David võis ka midagi mainida, aga peamiselt ajas seda Angie.
Mina olin kauboi, kübara ja satsilise särgiga.
Ronson oli kitarrigangster vastava ülikonnaga,
minust sai hõbedaselt veiklev kosmonaut
ja Tony oli Supermani põhjal loodud Hypeman.
Enda meelest nägime väga peened välja, aga keegi isegi ei vaadanud lava poole.
See oli kõige masendavam õhtu meie elus.
Aga samas jõudsin üha lähemale sellele, mida ma teha tahtsin -
luua alternatiivne maailm, mille lõpuks Ziggyga ära tegin.
Aprillis 1970 tuli trummar John Cambridge'i asemele
"Woody Woodmansey.
David helistas ja ütles, et tal on maja Beckenhamis,
selle nimi on Haddon Hall ja kõik elavad seal koos,
ja et ta hakkab uut albumit tegema. Kas tahan kaasa lüüa? Mõtlesin, et...
Elu Haddon Hallis
Haddon Hall oli unarusse jäetud imeline maja.
Nad üürisid seda ja ilmselt oli kellelgi hea meel, sõber
et keegi üldse seal elada tahab. See oli pisut nagu skvott.
Meie Mickiga ööbisime magamiskottides trepimademel.
Kui ühel hommikul ärkasin, kostis alt itsitamist ja karjumist.
Kiikasin alla ja nägin seal umbes kümmet kepslevat paljast naist.
Ma pole kunagi kümmet paljast naist näinud, aga kaks oli küll.
Küll aga üritati meie magamistuppa tikkuda,
roniti voodisse, kus me Liziga magasime,
nii et pidime ütlema, et nad oma tuppa kaoks. See pole ju bordell,
mida see maja küll vaikselt meenutama hakkas.
Iial ei võinud ette teada, mis seal juhtub.
Näiteks tuli David kleidis trepist alla. Midagi sellist polnud iial nähtud.
"See on meeste kleit. Ma ütlesin, et aimata võis.
See oli kindlasti meeste kleit, kuigi lukuga kinni nagu naiste oma.
Me kõik kandsime sel ajal kleite. Ei, kandnud!
lapsepõlvesõber ja muusik
1970. aasta jaanuaris hakkas Bowie kirjutama uut albumit.
Üritasin ikka veel aru saada, kes ma loojana olen.
Elektripillid hakkasid mulle üha enam meeldima,
eriti raskemate kitarrikäikudega muusika.
"The Man Who Sold the World pole kuigi kaugel hevilainest,
mis hakkas Led Zeppeliniga kohale jõudma.
Uued saundid, mida ta kasutab, peegeldavad ilmselt seda,
mida ta kuulas ja uuris, sokutas oma uuele plaadile,
et sealt jälle edasi liikuda.
"Running Gun Blues albumilt "The Man Who Sold the World
näitas kätte uue suuna,
kus ta tegi, mida tahtis, nii sõnaliselt kui laulude osas.
See plaat päästis justkui taevaluugid valla.
Ta hakkas aduma, et suudab oma mõtteid edasi anda,
ja lood, milles ta sõnumi osas kompromisse ei teinud,
olid ka edukamad.
"All the Madmen albumilt "The Man Who Sold the World
Cane Hilli haigla
Üks mu poolvendadest oli mulle lapsepõlves väga lähedane.
Ta nimi oli Terry. Minu ema poeg.
Terry andis mulle kõige olulisema hariduse.
Tema tutvustas mulle asju, mis peavoolust välja jäid.
Ta näitas, et alati on tegutsetud ka "väljaspool, on mässatud,
välditud keskteed ja peavoolu türanniat.
Aga siis sõitis ta pikkadeks perioodideks ära.
Ja lõpuks läks ta õhuväkke.
Kui ta tagasi tuli, oli ta inimesena muutunud
ja skisofreenia sümptomid olid täiesti ilmsed.
Seejärel läks ta haiglasse ja püsis seal elu lõpuni.
Bowie ema Terryga
Ma kartsin kohutavalt vaimuhaigust. Aga tundsin, et mul on vedanud,
sest kuni ma saan psühholoogilisi ekstsesse muusikasse valada,
suudan ma selle maha raputada.
David luuletas pikka aega kõigile,
et vaimuhaigus oli tema peres normiks.
See ei vastanud tõele.
Terry lagunes tõesti koost, aga tal oli lihtsalt halb LSD trip.
Alustasime "The Man Who Sold the Worldi seadeid Haddon Hallis,
aga lõpetasime albumi stuudios ja vormistasime oma partiid seal.
David marssis koridori ja kirjutas seal sõnu.
Läksin poole tunni pärast vaatama. Ta lihtsalt hoidis Angie kätt.
Pidin jälle käratama, et kirjutagu sõnad valmi
Loo "The Man Who Sold the World sõnad valmisid samal päeval,
kui me selle salvestasime. See oli ka viimane stuudiopäev.
"The Man Who Sold the World on kohtumisest endaga tulevikus,
ta kirjeldab, kus ta on käinud. Vähemalt mul tekib selline pilt.
Ka selle albumi müügiedu jäi kasinaks.
Toona mõtlesin, et sellel plaadil on hard rock'i ja proget,
see meenutab Zeppelini või Black Sabbathi albumeid,
aga kaanel on kleidiga mees, nii et sellest ei tule midagi välja.
1971. aasta 23. juunil esines Bowie Glastonbury festivalil.
Ma pidin tühja koha pealt esinejad kokku otsima.
Alustasin inimestest, kes mulle meeldisid ja keda ma tundsin.
Helistasin Davidile, et kas ta on huvitatud. Angie võttis vastu ja ütles, et ta ei saa,
sõber ja üks festivali korraldajatest
kuna annab soolokontserte, mis talle üldse ei meeldi.
Angiele omase kõnepruugiga...
Paari päeva pärast helistasin uuesti, tabasin Davidit,
kes ütles, et ta on huvitatud.
1971. aastal esinesin teist korda elus festivalil.
Läksin lavale kell 5.30 hommikul, ainult mina üksi ja Woolworthi elektriorel.
Ärka üles, unimüts, pane selga riided, säti voodi.
See lugu on Homo Superiorist. Te ei ole sõnade tasemel.
Läksime Davidi ja Angiega Glastonbury festivalile.
Mäletan, et inimesed ronisid magamiskottidest ja telkidest välja
ja tema oli üksi laval.
Siis tilkus neid juurde, üha rohkem ja rohkem.
Lõpuks tormasid inimesed ringi, et teisi üles äratada.
Nägin lava kõrvalt, kuidas nad mööda nõlva sagisid,
kuni lõpuks oli lava ees 400-500 inimest.
Päike oli tõusnud, ilm läks soojaks
ja need inimesed uskusid, et on ainsad kogu planeedil,
kes on selle noormehe avastanud. See oli paljude elus oluline hetk.
Tahtsin öelda, et te olete pakkunud mulle rohkem rõõmu,
kui ma olen mitme viimase kuu jooksul esinedes tunda saanud.
Ma ei annagi enam kontserte, sest mul oli sellest kopp ees,
et laval on alati tunne, justkui ma sureksin.
Mul on hea meel, et keegi vahelduseks mu lugusid hindab.
1971. aastal hakkasin tõsisemalt kirjutama, laialivalguvust vältima.
Tahtsin olla ühe mehe veetud revolutsioon.
Ma tean, mida ta ihkas. Ta ise ütles. "Maailma vallutada.
Bowie muusikakirjastaja
Ta ei kahelnud, et temast saab superstaar,
kelleks ta tõusiski. Ja täpselt seda ta tahtiski.
1971-1973 andis Bowie kaks plaati välja.
Esimene, "Hunky Dory, ei jõudnud ilmumise ajal edetabelitesse.
Kuid teine, "Ziggy Stardust, tagas Bowiele tõelise edu.
Ta oli pikkadel turneedel ja Bowiest oli saanud täht.
Jumal ise ütles mulle, et saagu Ziggy! Järsku nägin maailma teise pilguga.
Tuli kokku panna kõik killukesed, mis mind kultuuris köitsid.
Luua hübriid kõigest, mis mulle meeldis, ja lihtsalt mängida rokiideega.
Tal oli selleks vahendit vaja, uut tegelaskuju,
kellega ta sai hõlpsamalt oma sõnumit edastada.
Tundus, et tal oli seda väga vaja.
See oligi puudu ta varasematest katsetest kuulsaks saada.
"My Death, Russell Harty Plus. 17. veebruar 1973
Kas on raske telestuudios esineda ja end sel moel avada?
Laulmine ja esinemine on minu jaoks üldiselt lihtne töö,
aga see on küll kohutav. Ma pole kunagi vestlussaates olnud.
See on väga raske. - Kas sa pabistad? - Jah, väga.
Kui palju aega sa pakuks? - Iseendale?
Kui palju aastaid sa ennustad? Ma ei pea silmas eluaastaid,
aga kui kaua sa suudad glämmi skeene esinumber olla?
Ma pole kunagi millegi esinumber olnud.
Mina ajan oma asja, mitte ei osale olümpial.
3. juuli 1973, Hammersmith Odeon, London
Artist eksisteerib vaid publiku kujutlusvõimes.
Ma usun seda täiesti siiralt. Meie olemegi valeprohvetid ja jumalad.
Me tahame kõike, et meid ülistataks, laulusõnu loetaks,
puhtalt mängu huvides. Meid pole olemas.
Ja ma tunnen endas sama tühjust mida nemadki,
kui nad siia tulevad. Sest nad teavad, et see pole päris.
Davidile ei meeldinud mugavustsoon. Ta oleks võinud kogu elu Ziggyt mängida
ja ikka oleks tal fänne olnud, aga tema tahtis edasi liikuda.
Ma teadsin, et Ziggyt pole kauaks.
pianist, Ziggy Stardusti turneed 1972-73
Täna on siis viimane. - Kuulsin, et see jääb üldse viimaseks.
Eks kontserdi lõpus paistab. Aga sellest on juttu olnud.
Kuulutad selle täna välja ka? - Kui nii läheb, siis küll.
Ma teadsin, et see on oluline kontsert ja ta pabistas.
Viimaks kõik toimis.
Ta oli kümme aastat selle nimel pingutanud.
Mine ära. - Ma näen, et sa pabistad,
aga tänane publik on ju kõige lihtsam. - Arvad?
"Moonage Daydream albumilt "Ziggy Stardust
Olime koos tuhat kontserti andnud,
aga Hammersmithi esinemisel oli müstikat ja energiat...
See oli erakordne. Õhus oli elektrit.
"Suffragette City albumilt "Ziggy Stardust
Lõpetasime viimase loo, David tuli laval minu serva ja ütles,
et ma ei alustaks lugu "Rock And Roll Suicide,
kus ma introt mängisin, enne kui ta märku annab.
Arvasin, et ta tahab turnee eest tänada,
ja öelda, et kohtume septembris või midagi sellist, aga läks teisiti.
Kõigist selle turnee esinemistest jääb see kõige kauemaks meelde,
sest see pole vaid turnee viimane kontsert,
vaid üldse meie viimane kontsert. Tänan teid.
Esmalt mõtlesin, et see on mingi kaval temp,
siis taipasin, et mind on vallandatud. Otse laval!
Tundus kummaline, et ta oli karjääri tipus
ja kustutas kogu oma edu paari lausega.
Küllap kõik imestasid, et miks ta nii tegi!
Milleks kõigest loobuda, kui oled alles tee alguses?
See oli erakordne õhtu ja erakordne avaldus.
See kõik oli kalkuleeritud.
Tal oli omadus, mida enamikul pole.
Ta haistis väga hästi, mis on kommerts, mis toimib,
mida saab müüa, lisaks tema enda aususele.
"Ziggy Stardust oli tema 60. aastate töö kulminatsiooniks.
Selle plaadiga saavutas ta edu,
mida Ziggy Stardust kui tegelaskuju oli taga ajanud.
Aga David ei olnud Ziggy Stardust.
Ta oli juba rollist välja astunud ja temast sai uuesti David Bowie.
Ma tänan teid. Head õhtut! Me armastame teid!
Läbimurde saavutamiseks pidin algul end veidi üles lööma,
aga nüüdsest olen ma lihtsalt David Bowie ja punkt.
Ja tulevikuplaanid on mul grandioossed.
Lindsay Kempi (1938-2018) mälestuseks
Tõlkinud Pearu Helenurm
Tänan teid!
22.09.2019